[pidetään
silmällä]
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEjEosvqgWGotbVDyJwKYfDMekR-kwo2i9sXsnFHiU1zGKx3vdgCZQbXkTAdwTQ5rL9_gF2NVIVDQvciSJP8pKXFxFPmOpHbo5eGXNDlrmtR5372IGFCHprKul2ni7b6v6v9X8SYMxpC_EWw/w640-h390/kausivalo-2a.jpg) |
Kyösti Salovaara, 2020.
|
Sekö
nyt on tärkeintä, että jouluna voidaan syödä kinkkua yhdessä?…
Talous on todella heikoilla, mutta joulu pelastetaan. Onpa kiva!
-
Drag-artisti
Marko Vainio Taloussanomissa
20.11.2020.
Roland
Barthesin mielestä… kaikki kirjoitus kantaa mukanaan
kulttuurikoodeja, joiden alaisuudessa se on tuotettu – se on tehty
niistä… Kuten strukturalistit myös jälkistrukturalistit
hylkäsivät humanismin ja pitivät kiinni siitä, että
kielijärjestelmä toimii itsenäisesti ja riippumattomana puhujan tarkoituksista. Puhujat saattavat vaikuttaa siltä, että he
hallitsevat kielen merkityksiä, mutta todellisuudessa he eivät
täysin tiedosta kielijärjestelmää, jonka sisällä heidän
puheensa tapahtuu. Siksi he eivät ole tietoisia suuresta osasta
niistä asioista, joita tapahtuu heidän puhuessaan.
-
Damien Lecarpentier teoksessa 1900-luvun ranskalainen
yhteiskuntateoria. Gaudeamus, 2015.
Suomen
kehittyminen kestäväksi yhteiskunnaksi edellyttää hallintoa,
jossa tarvittaviin toimenpiteisiin panostetaan kaikilla tasoilla ja
toiminnan osissa. Hyvän hallinnon on kestävyyden peruspilareina
katettava valtion, alueiden ja kuntien hallinto, jotta yhteinen
suunnittelu toteutuu.
-
Tarja Halonen ja Jari Niemelä Helsingin Sanomissa 23.11.2020.
Kulttuuri
on.
Sitä
ei voi juosta pakoon.
Se
ei katoa kun sammutan valot illalla.
Se
on aineessa. Sen löytää hengestä. Kultuuri on
valintoja. Turvallinen pesä. Pelottava erämaa.
Kulttuuri
on tapoja, tavataan sanoa. Yksillä on yhdenlaisia tapoja, toisilla
toisenlaisia. Yksi kuuntelee Verdiä, toinen Veikko Lavia.
Joku syö makkaraa, toinen litkii kaurasta valmistettua
terveysjuomaa.
Tavat
ilmaistaan kielellä, sanoilla ja lauseilla.
Ovatko
sanat puolueettomia, neutraaleja?
Siinäpä
kysymys.
Iloisuus
ei taida kuulua suomalaiseen perinteeseen.
Monet
tavat leviävät globaalisti. Sisäisiä tuntoja tunnetaan
sisäisesti, ei kansainvälisesti.
En
tiedä mistä jouluvalot, kausivalot, iloiset valot ovat rantautuneet
Suomeen. Vai ovatko ne edes rantautuneet?
Äskettäin
Madridin kaupunki ilmoitti lisäävänsä julkisten aukioiden
jouluvaloja piristääkseen kansalaisten mielialaa. Suomessa en ole
havainnut julkisen vallan iloittelevan valoilla. Julkinen rakennus
tai torni valaistaan vain silloin, kun halutaan ottaa kantaa ”hyvän”
asian puolesta. Pelkän ilon tuottaminen kuulostaa epäilyttävältä,
Suomessa. Sen puolesta ei valoja sytytellä.
Luterilaiskalvinistinen
perinne lyö leimansa meihin.
Tästä
huolimatta ostin tuhannen led-lampun valoketjun ja virittelin sen
pikkuiseen
puutarhaani. Ainoa
tarkoitukseni on
luoda esteettistä
iloa.
Maksan
itse sähkölaskuni.
Tapojen
globalisoituminen pehmentää maailmaa. Kansallistunteesta
hurmaantuneiden mielestä se on huono juttu. Tavat tulisi pitää
puhtaina, vieraita vaikutteita pitäisi välttää. Mutta onko
vieraasta vaikutuksesta puhtaita tapoja olemassakaan?
Espanjalaisessa
As-urheilulehdessä oli pieni juttu KTP:stä, Kotkan Työväen
Palloilijoiden futisjoukkueen noususta divarista liigaan. As on
madridilaisen Prisa-mediakonsernin julkaisema lehti. Sama konserni
julkaisee sopivasti vasemmistolaista laatulehteä El Paísia.
Miksi
madrilainen lehti kiinnittää huomionsa pienen suomalaisen
satamakaupungin jalkapallojoukkueeseen?
No,
tietenkin siksi että KTP:n nousua siivitti kolme espanjalaista
futaajaa ja yksi apuvalmentaja. Pelaajat kertoivat kuinka mukavaa oli
pelata Kotkassa, missä 1500 katsojaa kannusti pelaajia. Espanjassa
pelataan yhä tyhjille katsomoille.
Mutta
on outoa, että Espanjasta tullaan Kotkaan.
KTP:n
espanjalaisfutareilla on tausta suurien seurojen nuorisoakatemioissa.
Sieltä vain harva pääsee eturintamaan, La Ligaan. Kotkaan
saapuneet pelaajat pelasivat kotimaassaan kolmos- ja nelostasolla.
Suomessa heidän taitonsa riittää ykköstasolle. Sitä paitsi,
menestyminen Suomessa voi auttaa eteenpäin. Ilmeisesti Kotkassa
pelanneetkin ovat ensi kaudella jossain muualla, suuremmissa seuroissa, joissa saa parempaa palkkaa.
Erään
tutkimuksen mukaan vain yksi 1800:sta nuorena aloittaneesta
espanjalaisjalkapalloilijasta pääsee La Ligaan pelaamaan. Muiden
pitää etsiytyä - jos haluavat ammattilaisiksi - muualle, jopa
pieneen satamakaupunkiin Suomenlahden rannalla.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEiUA5mG2EA9Fl5ta6Q1o0PXtWYhAS35vBKsm6G9SxpVnIy-73cIWs-d4SB6deCJxXi0ODw-VdGiqAa_V5EdAtZtDYKB88hhGksVQx7fsdTFpIpTrNPHm9dzD4DycVvr_hmJ72cpmIafiIhyphenhyphen/w400-h220/carasco-maalaa-c-c.jpg) |
Kuvakaappaus C More -kanavalta 21.11.2020 ottelusta Atlético Madrid vs FC Barcelona. Atléticon belgialainen Yannick Carrasco riistää pallon Barcan saksalaiselta maalivahdilta Marc-André ter Stegeniltä ja ampuu tyhjään maalin pelin voittomaalin. |
Tavat
ovat yhteisiä, erilaisia, henkilökohtaisia, luokkaan tai heimoon
tai sosiaaliseen kuplaan ripustettuja.
Tavat
ovat tavattomia.
Kansainvälistä
jalkapalloa voi tarkastella hyötyjen ja haittojen näkökulmasta.
Molempi parempi. Liikkuminen maasta toiseen on sekä hyödyllistä
että haitallista. Katsokaapa Barcelonan futisjoukkueen kokoonpanoa.
Sieltä ei juuri löydy oman nuorisoakatemian La Masian pelaajia, vaikka La Masia on kuuluisa tuottamistaan pelaajista. Nykyään Iniestan, Xavin ja (argentiinalaisen) Messin - jotka nousivat ykköstasolle La Masiasta - kaltaisten pelaajien pitää etsiytyä muualle
pelaamaan.
KTP
hyötyi taitavista espanjalaisista. Mutta haittaako keskinkertaisten
(Euroopan tasolla keskinkertaisten) pelaajien palkkaaminen seuran
omien nuorten eteenpäinmenoa? Jos se haittaa, niin onko hyöty
kuitenkin suurempi, koska nouseminen liigaan auttaa (ehkä) pitkän
päälle myös omien nuorten pelaamista ja pinnalle pääsyä.
Maahanmuutto
auttaa, mutta voi myös haitata.
Sanoilla
ei ole puolta; ne kertovat todellisuudesta ja sen tulkitsemisesta.
Sallassa
syntynyt kielentutkija Vesa Heikkinen on toista mieltä.
Ainakin jos on uskominen Suomen Kuvalehdessä (20.11.2020) julkaistua
haastattelua, missä Heikkinen ihmettelee, miksi Suomessa saa
vapaasti (neutraalisti) puhua ”maahanmuuttokriittisyydestä” ja
”haittamaahanmuutosta”. Heikkisen mielestä nuo sanat eivät ole
puolueettomia vaan poliittiseen tarkoitukseen valjastettuja.
Vasemmistolaisena
Heikkinen ei hyväksy oikeistolaisten kielenkäyttöä, sanojen
”omimista” Heikkisen oman, ideologisen asenteen vastaiseen
käyttöön.
Heikkinen
on tietysti oikeassa ja väärässä.
Objektiivisessa
todellisuudessa maahanmuutto voi olla hyödyllistä tai haitallista.
Olisi naiivia väittää muuta. Ja koska se voi olla hyödyllistä
tai haitallista, eivät nuo adjektiivit ole ”myrkyllisiä”,
vaikka niitä kuinka yrittäisi syvätutkia. Sanoilla vatulointi on
tietysti hauskaa.
Jos
jotakin ilmiötä ei saa kutsua haitalliseksi, ei sitä voi
hyödylliseksikään sanoa. Sanojen myrkyttäminen kaventaa kielen
mahdollisuutta ilmaista todellisuuden sävyjä, erilaisuuksia, jopa
vastakohtaisuuksia. Sanat eivät ole rikkaruohoa, joka pitää kitkeä
hyötykasvien tieltä.
On
ikävää, että sanoja pelätään.
Muutama
päivä sitten El País lehti kertoi, että Kanariansaarille on tänä
vuonna tullut noin 18 000 venepakolaista Marokosta. Viranomaiset ovat
hätää kärsimässä. Ensi vuodeksi rakennetaan 7000 telttapaikkaa
saarille saapuville.
Tuossa
El Paísin artikkelissa kerrottiin, että 10 % prosenttia saarille
saapuneista saa turvapaikkaluokituksen. Muut ovat liikkeellä
parantaakseen elämänolosuhteitaan, vaurastuakseen, saadakseen työtä
ja turvaa.
Elämän
onnen etsiminen ei ole kiellettyä eikä tuomittavaa. Sitähän
espanjalaiset futaajatkin hakivat Kotkasta.
Mielenkiintoista
- ja vähän pelottavaa – kuitenkin on, että kun Helsingin Sanomat
El Paísiin nojautuen kertoi Kanariansaarten huonosta tilanteesta, se
ei sanallakaan maininnut artikkelin kärkeä, sitä että vain 10 %
maahantulijoista on humanitaarisen avun tarpeessa.
Hesarin
toimittaja pelkäsi sanoja ja niiden tulkintaa. Pelätessään
”väärien ihmisten” mielipiteitä, toimittaja jätti oleellisen
kertomatta. Julkaisiko Hesari siis valeuutisen? Ehkä ei, mutta ei se
totuuttakaan kertonut.
Ironista silti on, että muutamaa viikkoa aikaisemmin Kanariansaarten
hallinto ilmoitti aloittavansa mainoskampanjan, jolla pyritään
houkuttelemaan muualta Euroopasta 30 000 etätyöntekijää saarille.
On eri asia lentää "kutsuvieraana" Kanarialle töihin kuin soutaa sinne salaa
meren ylitse.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEispEX6b4OYccXXrXrhCgDbjlHCJv6o1PPrx_KYzGQMh-IkwD_W6UC25WJ6X9hPICQfQgETVseSDbUsK6mqEA66blF1Kv8purTklanAgB-Qu0jcOCCPRh7znNc51tqVqY0DXGftvXjno4VQ/w400-h245/puolityhj%25C3%25A4-c.jpg) |
Kyösti Salovaara, 2020. Vanha vitsi mutta ajankohtainen: onko lasi puoliksi täysi vai puolityhjä? |
Jotkut
sanat hämärtävät todellisuutta. Tästä olen Heikkisen kanssa
samaa mieltä.
SK:n
jutussa Heikkinen ottaa esimerkiksi ”kestävyysvajeen”. Mitä se
tarkoittaa? Mihin poliittiseen päämäärään sanalla pyritään?
Heikkinen
ei pidä kestävyysvaje-sanasta, jolla kerrotaan verhoillusti, että velkaantuvalla, ukkoutuvalla, akkautuvalla ja
lapsettomalla Suomella ei ole vuosikymmenen päästä varaa
nykyisenkaltaisiin hyvinvointivaltion palveluihin. Heikkisen mielestä
(ehkä) riittäisi, että verotetaan rikkaita ja keskituloisia
rankemmin eikä yritetäkään kasvattaa työllisten osuutta
passiiviväestön kustannuksella. Ennen laulettiin,
että ”työstä ja taistelusta, on syntyvä solidaarisuus”. Nykyään solidaarisuutta lienee niin paljon, että riittää kun oleilee hyvinvointivaltiossa.
Kestävyysvaje
on Heikkiselle myrkyllinen ilmaisu.
Pakinani
alussa on lainaus Hesarista, missä tasavallan presidentti Tarja
Halonen puhuu kapulakielellä hölynpölyä kestävästä kehityksestä. Oletan
että kyseessä on tasavallan presidentti eikä joku toinen Halonen.
Yritin selvittää mikä tämä Agenda 2030 (kestävän kehityksen
agenda) oikein on, ja että missä Halonen on puheenjohtajana (niin
kuin mielipidekirjoituksen lopussa sanotaan), mutta Agenda 2030:n
”hölynpölyä” löytyy komeissa raameissa ulkoministeriön,
ympäristöministeriön ja YK-liiton kotisivuilta niin epämääräisesti
esitettynä, että luovutin. Mitä enemmän kiertoilmaisuja, sitä
vähemmän informaatiota.
Sanaa
”kestävä kehitys” ei pääse karkuun. Se on geneerinen ilmaisu,
joka ennustaa kovia aikoja tavalliselle kansalaiselle. Kun sanalla
kestävyysvaje piilotetaan rankka vaatimus, että ihmisten
pitää tehdä enemmän töitä, niin ilmaisulla kestävä kehitys
ohjataan huomio pois siitä, että yksilöiden vapautta ja
nykyisenkaltaista vaurautta aiotaan (ehkä) supistaa. Juhlapuheessa
kestävä kehitys luo uudenlaista vaurautta ja säästää
luonnonvaroja, mutta täysin hakusessa on millaista politiikkaa
tarvitaan ettei hyvällä pyrkimyksellä särjetä vapauden ja
vaurauden yhteiskuntia.
Kestävyysvaje
patistaa yksilöitä töihin. Kestävä kehitys vaatii
yksilöitä uhrautumaan systeemin puolesta. Kumpi tulee ensin:
systeemi vai ihmispolo?
Sanoilla
on merkityksiä.
Se
ei kuitenkaan tarkoita, että arkipäiväiset sanat olisivat
myrkyllisiä; että niitä tulisi kitkeä "moraalisesti parempien" sanojen kasvattamiseksi.
Kun
sanoja aletaan kieltää, tien päässä odottaa totalitaarinen
diktatuuri. Kielen politisoiminen oli aikaisemmin äärivasemmiston
ja äärioikeiston työkalu vallankumouksiin. Huolestuttavaa on, jos
ja kun kielen ja sanojen politisoimisesta tulee ns. liberaalin
porukan ”ase” edistää hyvää.
On
kummallinen paradoksi, että suvaitsevaisuutta yritetään lisätä
suvaitsemattomuudella. En ymmärrä.
Yhtä
kaikki, marraskuinen päivä hämärtyy Euroopan laidalla. Kohta
valot syttyvät ikkunan takana, tuhat lamppua, heiveröistä iloa
julistaakseen.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEiCyD5CzlXADwWECVMy-TDvr7aUoT_rJaAR_oOY_Qf9GhSu_b7LbhaKBIBg1Cpl-QfV4w-ni1cWMrek8kh9R0nsFSE-KdSxxpEJNm6YSwZjtnjHMexVo8wMA3_tFosiA0pdFzDSeTf7I5Jr/w400-h194/afrikka-2-a.jpg) |
Kyösti Salovaara, Tarifa 2019. Kun muslimit tulivat Gibraltarinsalmen yli v. 711 ja valloittivat Hispanian, he antoivat niemimaalle uuden nimen Al-Andalus. Nyt tuolta Afrikan suuresta tuntemattomuudesta saapuu meren yli ihmisiä, jotka etsivät työtä ja turvaa. Kun yksi reitti sulkeutuu, toisia löytyy tilalle. |
Onpa hienot valot!Iloisesti tanssivat!
VastaaPoistaYlen tv-uutisissa kyllä kerrottiin 10 prosentin turvan tarpeessa olevista. Hesarissa pelättiin möykkääjiä.
Olen iloinen siitä, että kaikissa medioissa on "pelottomasti" kerrottu maahanmuuttajalähiöiden muita alueita pahemmasta koronatartuntatilanteesta ja hyvin seikkaperäisesti myös siitä, mitä ongelman korjaamiseksi tehdään.
Ei kannata vaieta pahaa puhuvien edessä, koska se vaikeneminen antaa lisää aihetta möykkään ja myös aivan aiheesta syyn asialliseen kritiikkiin.
Silakat-keskusteluissa, joita myös sivusta seuraan, pidettiin tätä ryhmän erikseen nostamista heti vääränä, mutta ilmeisesti asiallinen tyyli sai ymmmärtämään miksi tiedottaminen on tarpeellista. Kai näistä lähiöistä on monenlaista "vitsiä" väännetty joissain ns vaihtoehtomedioissa, mutta en viitsi enää edes käydä katsomassa mitään pelkkään haukkumiseen keskittyvää.
Meidän kausivaloistamme tulee mieleen lämpimien maiden pimeiden iltojen valot läpi vuoden. Ah...
Joo, ja kun ihmisten käyttäytymisestä tiedotetaan julkisesti pitää olla varuillaan ettei heitä syyllistetä sellaisesta mikä on kuulunut heidän (olivatpa minkälaisia ihmisryhmiä tahansa) normaaliin arkipäivään. Pahinta olisi se, että läpinäkyvällä tiedottamiselle saadaan aikaiseksi pelko leimautumisesta ja syyllisydestä, jonka jälkeen joku ei uskalla mennä testeihin pelätessään leimamerkkiä.
PoistaEspanjassahan suunniteltiin (en seurannut otettiinko käyttöön) lakia, jolla tartunnan saanutta uhkasi sitä suurempi sakko mitä useamman tämä oli tartuttanut. Kuka tuollaisessa tilanteessa uskaltaisi mennä testattavaksi?
Hesarin uutisessa oli linkki El Paisin englanninkielisessä editiossa julkaistuun juttuun. Siinä ei pikaisen silmäykseni perusteella mainittu sanallakaan siitä, kuinka moni Kanarialle rantautuneista olisi potentiaalisesti oikeutettu turvapaikkaan. Mutta ajatellaanpa asiaa myös inhimillisesti: jos on seilannut Marokosta Kanarialle epämääräisen veneen tuhdolla, on perille saavuttuaan epäilemättä humanitaarisen avun tarpeessa.
VastaaPoistaKiitos selvennyksestä. Olin siis turhan vainoharhainen pelätessäni Hesarin välttelevän koko totuuden kertomista.
PoistaNs. elintasopakolaisuus on kaiketi aika monimutkainen ilmiö. Tietysti on "humanitaarinen" tosiasia kun joidenkin pitää/kannattaa lähteä kotimaastaan etsimään parempaa elämää muualta, vaikka muualle heitä ei kaivattaisikaan. Mutta tässä mielessä kaikkien ihmisten kaikkinainen elämä on "humanitaarista", joten se ei lopulta selitä/perustele mitään.
Välimeren maille tuo on ihan konkreettinen ongelma ja ongelmana ne sitä pitävät. Täällä kaukana on helppo hurskastella, kun muutama valtio hoitaa koko pakolaisongelman rajoillaan.
Eilen Espanja, Italia, Malta ja Kreikka esittivät vastalauseensa EU:n komissiolle, koska pitävät kohtuuttomana että niiden pitää hoitaa pakolaiskysymys muun Euroopan puolesta.
Sitten täällä pohjoisessa, me moralistit ja nuukaa talouspolitiikkaa kannattavat kauhistelemme kun noille samoille maille annetaan korona-tukea. Kuka se olikaan joka pesi kätensä ongelmatilanteessa?
Ai niin - siis minä luin El Paísin espanjalaisen version tuosta aiheesta ja Hesarin toimittaja luki El Paísin itse laatiman englannikielisen version.
Poista"Syyttävä" sormi sitten osoittaakin El Paísin toimitukseen, joka laatiessaan lehden kansainvälistä painosta "siisti" alkuperäistä juttua ja korosti enemmän humanitaarista aspektia kuin pakolaiskysymystä kokonaisuudessaan.